# data[].attributes.body
Aquest diminut tomàquet, original en el seu estat silvestre i conreat des de fa temps, trenca amb el model que se sol tenir del tomàquet. El seu practicidad en grandària, i sobretot senzillesa en el cultiu, l'ha convertit en un amic de la nostra dieta i en una planta idònia fins i tot per tenir a casa, i poder així, gaudir d'aquesta hortalissa 'dolça' durant tot l'any.

S'anomena popularment 'Cherry', per la seva semblança a la cirera.

El seu fruit té un diàmetre d'1 a 3 centímetres amb un escàs pes de 10 a 15 grams amb un sabor lleugerament àcid i es consumeix majorment tant en fresc com processament de diferents maneres.

El tomàquet cherry malgrat la seva reduïda grandària està compost fins en un 95% d'aigua, el que converteix a aquesta hortalissa en un aliment de molt baixa aportació calòrica. Tot i això, compta amb hidrats de carboni, amb majoria de sucres simples, conferint així un sabor més dolç que la resta dels vegetals comuns. Així mateix, és una bona font de fibra, de minerals com el potassi i el magnesi i de vitamines C, E i A. Presenten també un alt contingut en carotens entre els quals hi ha el licopè (pigment natural que aporta el color vermell al fruit), fent d'aquest una font d'antioxidants.

# data[].attributes.body
El préssec és una de les fruites més dolces, però menys calòriques (menys de 50 Kcal per 100 g de fruita), perquè la major part del pes és aigua (quasi el 90%). No contenen greixos i la majoria dels hidrats de carboni que tenen hi són presents en forma de fructosa, que s’assimila més lentament que altres sucres simples. Tenen força fibra –principalment si no els traiem la pell–, i també vitamines i minerals. El ventall de vitamines hidrosolubles (C i grup B) que hi trobem és ampli, però totes hi són en quantitats semblants a la resta de fruites; en canvi cal destacar:

El presseguer (Prunus persica) és originari de l’Orient llunyà i es calcula que es conrea des de l’any 3000 aC. Va arribar a Europa a través de l’antiga Pèrsia, d’aquí el nom botànic per designar l’espècie. Tant a la Xina com al Japó hi ha moltes llegendes relacionades amb el seu fruit, que és símbol de la longevitat i la immortalitat. El seu sabor deliciós i la seva textura delicada l’han convertit també en apel·latiu de la bellesa femenina, fins al punt que, a la Xina, la paraula préssec s’utilitza en alguns casos per referir-se a les noies joves i boniques.

# data[].attributes.body
Fruit de color entre groc vermellós i roig intens. Té una polpa de color rosa o blanquinosa que té un sabor dolç.

La riquesa de les cireres en hidrats de carboni representa una apreciable aportació de calories i una important quantitat de sals minerals (potassi, sodi, calci i magnesi) i vitamines (A, B i C). Aquest alt contingut en sucres i sals minerals fa que sigui molt aconsellable per al creixement de nens, i per a les dietes de diabètics i persones grans. La cirera té veritables propietats diürètiques i depuratives, així com laxants, gràcies a la fibra de cel·lulosa que contenen. Aquesta fruita té unes excel·lents propietats curatives. El seu consum prevé del càncer i redueix el nivell d’àcid úric a la sang, fet pel qual és també beneficiosa per prevenir la gota. Així mateix, la cirera també s’ha utilitzat en tractaments de reumatisme i en la desinfecció d’intestins.La cirera pren el seu nom de la colònia grega Kerasus situada a la zona entre la Mar Negra i la Mar Càspia i que va ser conquerida pels romans al segle I aC. Allí s’hi conreaven cirerers, i els romans, quan van descobrir la forma i sabor tan atractius de les cireres, es van emportar uns quants exemplars cap a Roma. El cultiu va tenir tant d’èxit que el van estendre per tot l’Imperi romà fins on les condicions climàtiques ho permetien.

# data[].attributes.body
Fruit de mida i forma semblants a un ou. La pell és aspra i peluda, de color marró fosc. La polpa té un color verd intens que s'aclareix al centre, on es concentren petites llavors negres comestibles.

El kiwi ofereix un important contingut de vitamina C, sis vegades superior a la de la llimona. També és ric en proteïnes, ferro, calci i fòsfor. Aquest fruit millora el sistema circulatori i nerviós. Així mateix, contribueix a la formació d'ossos i dents, per aquest motiu, és recomanable el seu consum als infants i a les persones amb reuma.

El kiwi deu el seu nom a un ocell de Nova Zelanda al qual s'assembla molt, un ocell que no té ales i viu en forats excavats a la terra. El kiwi és molt eficaç per fer que els aliments esdevinguin més tendres.

# data[].attributes.body
El seu incomparable sabor ha fet de la maduixa una de les fruites predilectes per grans i petits.
La maduixa (Fragaria vesca) forma part de la família de les rosàcies i n’hi ha nombroses varietats, com per exemple el maduixot. Prové de la maduixera, planta herbàcia perenne. Creix en boscos o llocs ombrívols i desprèn un perfum inconfusible quan es troba al punt òptim de consum, cosa que fa que la reconeguem a distància.
El maduixot (Fragaria x ananassa) és una planta fruit de varietats aconseguides per hibridació amb espècies americanes. És més grossa que la maduixera i els seus fruits poden arribar als 3 cm de diàmetre.
El maduixot recent collit té un gust molt intens i manté la concentració d’importants vitamines d’acció desintoxicant. La calor, el transport i la humitat, en canvi, són els pitjors enemics d’aquesta fruita, ja que és delicada, tendra i poc consistent.

# data[].attributes.body
La taronja és el fruit del taronger, arbre que pertany al gènere Citrus.

Els fruits, anomenats hesperidis, tenen la particularitat que la seva polpa està formada per nombroses vesícules plenes de suc. El taronger dolç és el més conreat de tots els cítrics, i és l'espècie més important del gènere Citrus. És un cítric, de color entre el groc i el roig, color que rep el nom de taronja, per aquest fruit.

La taronja és un híbrid entre el pomelo i la mandarina. El cultiu del taronger dolç es va iniciar fa milers d'anys al sud de la Xina. La taronja té un valor energètic escàs a causa de l'elevat contingut d'aigua, Tanmateix, com tots els cítrics, és rica en vitamina C, àcid fòlic i minerals. Hi és apreciable la quantitat de fibra, que es troba sobretot en la part blanca entre la polpa i l'escorça, i per això, consumir-ne afavoreix el trànsit intestinal. És habitual menjar-les senceres i també en forma de suc.

# data[].attributes.body
La taronja és el fruit del taronger, arbre que pertany al gènere Citrus.

Els fruits, anomenats hesperidis, tenen la particularitat que la seva polpa està formada per nombroses vesícules plenes de suc. El taronger dolç és el més conreat de tots els cítrics, i és l'espècie més important del gènere Citrus. És un cítric, de color entre el groc i el roig, color que rep el nom de taronja, per aquest fruit.

La taronja és un híbrid entre el pomelo i la mandarina. El cultiu del taronger dolç es va iniciar fa milers d'anys al sud de la Xina. La taronja té un valor energètic escàs a causa de l'elevat contingut d'aigua. Tanmateix, com tots els cítrics, és rica en vitamina C, àcid fòlic i minerals. Hi és apreciable la quantitat de fibra, que es troba sobretot en la part blanca entre la polpa i l'escorça, i per això, consumir-ne afavoreix el trànsit intestinal. És habitual menjar-les senceres i també en forma de suc.

# data[].attributes.body
És un fruit quasi esfèric, aplanat i petit. Té un color ataronjat groguenc i una pell llisa o rugosa, segons la varietat. Té una molla dolça i lleugerament àcida composta de 10 o 13 grills, que poden contenir una llavor, depenent de la varietat.
Propietats: La mandarina, com tots els cítrics, potencia la detoxificació de substàncies estranyes per a l'organisme i facilita l'excreció d'elements tòxics. A més, té propietats digestives, influint també en la hipertensió arterial en actuar com a sedant del sistema nerviós gràcies al seu contingut en brom.
Preparació i consum: Es poden consumir tant com a fruita fresca com en forma de sucs, encara que en alguns països són molt populars les conserves de grills de mandarina en el seu suc. A causa de la seva mida petita, els grills també es poden utilitzar per preparar amanides o per elaborar dolços.

# data[].attributes.body
De forma irregular, té la pell verda amb matisos marrons. No és de gran aspecte però és molt sucosa i d'excel·lent sabor. El seu component majoritari és l'aigua. La pera conté un 53% de sals minerals alcalines i un 47% de sals àcides. Les principals vitamines d'aquesta fruita són: A, C, B1, B2 i PP. Pel seu alt contingut en ferro, és bo per a la formació de glòbuls vermells i és recomanada en casos d'anèmia i problemes cardiovasculars. El contingut en pectina de la seva polpa és molt eficaç per a l'aparell digestiu, ja que alleugera la pesadesa d'estómac i ajuda en les digestions.

# data[].attributes.body
La poma Fuji es considera una de les millores varietats de poma que existeixen. El seu color és vermell, amb algunes zones verdoses i la seva polpa és més densa i dolça que la majoria de les altres varietats.
Propietats: Des del punt de vista nutritiu, la poma és una de les fruites més completes i enriquidores. La Fuji, com la resta de varietats de poma, té una gran quantitat de pectina, una fibra soluble molt beneficiosa per millorar, entre altres, problemes gastrointestinals i redueix les taxes de colesterol. El sucre que conté (principalment fructosa, i en menor mesura glucosa i sacarosa) és de ràpida assimilació. És una font de vitamines de la família B, E, C, tot i que en una quantitat discreta. També conté flavonoides  quercetina, dos substàncies amb importants propietats antioxidants.Del seu contingut en minerals, destaca el potassi, ajuda a un bon funcionament del cor i que millori la pressió sanguínia, però també té petites quantitats de calci, ferro, magnesi, fòsfor i zinc.
Elecció i conservació: Les trobarem principalment d’octubre a febrer, però com que es conserven molt bé, les podem trobar tot l’any. Escollim les més fermes, de colors vius i no colpejades. Les podem guardar a la nevera per dues setmanes.
Preparació i utilització: Les rentem si la mengem fresca o en amanides. La rentem o pelem i la banyem amb una mica de suc de llimona per evitar l’enfosquiment quan la servim fresca.
Hi ha una gran varietat de pomes. Fins i tot hi ha la poma McIntosh, d’on la marca Apple va treure el nomdels seus productes.

# data[].attributes.body
La pastanaga és molt nutritiva conté un alt contingut de vitamina A, molt important per protegir la pell i els pigments dels ulls. També conté vitamina C i B. Si es menja crua contribueix a millorar l’estat de les dents i les genives, en especial en el cas dels més petits. Crua ratllada o en suc, servida amb una mica de llimona ajuda a purificar el fetge.

# data[].attributes.body
La Nespra és una de les primeres fruites de la primavera, posseeix un color groc ataronjat amb una pell dura, gruixuda i suau, en la pell hi sol haver-hi unes taques rodones de color marró, que curiosament és el que a banda del gust caracteritza aquesta fruita. La polpa és dura i sucosa, i té un sabor àcid i dolç. A l’interior del fruit trobem entre 1-5 llavors, de color marró brillant i de 1-2 cm de llarg.

# data[].attributes.body
L’albercoc és el fruit de l’albercoquer. Té la carn sucosa, ferma i amb un deliciós sabor dolç. Els albercocs més dolços i sucosos es poden trobar entre maig i setembre. La tonalitat rosada que adquireix la pell indica un excés de dolçor a la fruita. Tenen forma arrodonida amb pell vellutada, un solc característic en la part mitjana i una llavor en forma d’ametlla a l’interior del fruit. Els tons de la seva pell varien segons la varietat entre vermellós, blanc i groc o ataronjat. Al tacte és suau i vellutat.  La polpa té un exquisit sabor dolç quan l’albercoc està madur.

# data[].attributes.body
La nectarina és una varietat del préssec, però no pas un creuament entre préssec i pruna com es comenta. Aquestes dues fruites són molt dolces, però menys calòriques, ja que la major part de la seva constitució està formada per aigua. A més ambdues fruites aporten vitamines B i C i, de forma destacada, la A, així com potassi, magnesi, seleni i zinc. Quan estigueu al supermercat i vulgueu comprar nectarines, préssecs o préssecs plans, també anomenats paraguaià, cal tenir en compte d’agafar-los amb la pell llisa, sense taques, ja que ja tendeixen a podrir-se amb facilitat.

# data[].attributes.body
La poma és rica en pectina, sucres i vitamina C. Té propietats medicinals. Conté petites quantitats de vitamines i minerals entre els quals destaca el potassi. A més de menjar-la crua, la millor manera d’aprofitar al màxim els seus nutrients, també es pot degustar rallada, rostida… Si es pren amb pell és una font gens menyspreable de fibra, útil per a pal·liar el restrenyiment, mentre que si es consumeix rallada, combat la diarrea. Ingerir el seu suc és també una excel·lent forma d’aprofitar-se de les seves propietats, i de calmar la set.